[ES] El problema conocido como de secuencia a secuencia consiste en transformar una secuencia de entrada en una secuencia de salida. Bajo esta perspectiva se puede atacar una amplia cantidad de problemas, entre los cuales destacan la traducción automática o la descripción automática de objetos multimedia. La aplicación de redes neuronales profundas ha revolucionado esta disciplina, y se han logrado avances notables. Pero los sistemas automáticos todavía producen predicciones que distan mucho de ser perfectas. Para obtener predicciones de gran calidad, los sistemas automáticos se utilizan bajo la supervisión de un humano, quien corrige los errores. Esta tesis se centra principalmente en el problema de la traducción del lenguaje natural, usando modelos enteramente neuronales. Nuestro objetivo es desarrollar sistemas de traducción neuronal más eficientes. asentándonos sobre dos pilares fundamentales: cómo utilizar el sistema de una forma más eficiente y cómo aprovechar datos generados durante la fase de explotación del mismo.
En el primer caso, aplicamos el marco teórico conocido como predicción interactiva a la traducción automática neuronal. Este proceso consiste en integrar usuario y sistema en un proceso de corrección cooperativo, con el objetivo de reducir el esfuerzo humano empleado en obtener traducciones de alta calidad. Desarrollamos distintos protocolos de interacción para dicha tecnología, aplicando interacción basada en prefijos y en segmentos, implementados modificando el proceso de búsqueda del sistema. Además, ideamos mecanismos para obtener una interacción con el sistema más precisa, manteniendo la velocidad de generación del mismo. Llevamos a cabo una extensa experimentación, que muestra el potencial de estas técnicas: superamos el estado del arte anterior por un gran margen y observamos que nuestros sistemas reaccionan mejor a las interacciones humanas.
A continuación, estudiamos cómo mejorar un sistema neuronal mediante los datos generados como subproducto de este proceso de corrección. Para ello, nos basamos en dos paradigmas del aprendizaje automático: el aprendizaje muestra a muestra y el aprendizaje activo. En el primer caso, el sistema se actualiza inmediatamente después de que el usuario corrige una frase, aprendiendo de una manera continua a partir de correcciones, evitando cometer errores previos y especializándose en un usuario o dominio concretos. Evaluamos estos sistemas en una gran cantidad de situaciones y dominios diferentes, que demuestran el potencial que tienen los sistemas adaptativos. También llevamos a cabo una evaluación humana, con traductores profesionales. Éstos quedaron muy satisfechos con el sistema adaptativo. Además, fueron más eficientes cuando lo usaron, comparados con un sistema estático. El segundo paradigma lo aplicamos en un escenario en el que se deban traducir grandes cantidades de frases, siendo inviable la supervisión de todas. El sistema selecciona aquellas muestras que vale la pena supervisar, traduciendo el resto automáticamente. Aplicando este protocolo, redujimos de aproximadamente un cuarto el esfuerzo humano necesario para llegar a cierta calidad de traducción.
Finalmente, atacamos el complejo problema de la descripción de objetos multimedia. Este problema consiste en describir en lenguaje natural un objeto visual, una imagen o un vídeo. Comenzamos con la tarea de descripción de vídeos pertenecientes a un dominio general. A continuación, nos movemos a un caso más específico: la descripción de eventos a partir de imágenes egocéntricas, capturadas a lo largo de un día. Buscamos extraer relaciones entre eventos para generar descripciones más informadas, desarrollando un sistema capaz de analizar un mayor contexto. El modelo con contexto extendido genera descripciones de mayor calidad que un modelo básico. Por último, aplicamos la predicción interactiva a estas tareas multimedia, disminuyendo el esfuerzo necesa / [CA] El problema conegut com a de seqüència a seqüència consisteix en transformar una seqüència d'entrada en una seqüència d'eixida. Seguint aquesta perspectiva, es pot atacar una àmplia quantitat de problemes, entre els quals destaquen la traducció automàtica, el reconeixement automàtic de la parla o la descripció automàtica d'objectes multimèdia. L'aplicació de xarxes neuronals profundes ha revolucionat aquesta disciplina, i s'han aconseguit progressos notables. Però els sistemes automàtics encara produeixen prediccions que disten molt de ser perfectes. Per a obtindre prediccions de gran qualitat, els sistemes automàtics són utilitzats amb la supervisió d'un humà, qui corregeix els errors. Aquesta tesi se centra principalment en el problema de la traducció de llenguatge natural, el qual s'ataca emprant models enterament neuronals. El nostre objectiu principal és desenvolupar sistemes més eficients. Per a aquesta tasca, les nostres contribucions s'assenten sobre dos pilars fonamentals: com utilitzar el sistema d'una manera més eficient i com aprofitar dades generades durant la fase d'explotació d'aquest.
En el primer cas, apliquem el marc teòric conegut com a predicció interactiva a la traducció automàtica neuronal. Aquest procés consisteix en integrar usuari i sistema en un procés de correcció cooperatiu, amb l'objectiu de reduir l'esforç humà emprat per obtindre traduccions d'alta qualitat. Desenvolupem diferents protocols d'interacció per a aquesta tecnologia, aplicant interacció basada en prefixos i en segments, implementats modificant el procés de cerca del sistema. A més a més, busquem mecanismes per a obtindre una interacció amb el sistema més precisa, mantenint la velocitat de generació. Duem a terme una extensa experimentació, que mostra el potencial d'aquestes tècniques: superem l'estat de l'art anterior per un gran marge i observem que els nostres sistemes reaccionen millor a les interacciones humanes.
A continuació, estudiem com millorar un sistema neuronal mitjançant les dades generades com a subproducte d'aquest procés de correcció. Per a això, ens basem en dos paradigmes de l'aprenentatge automàtic: l'aprenentatge mostra a mostra i l'aprenentatge actiu. En el primer cas, el sistema s'actualitza immediatament després que l'usuari corregeix una frase. Per tant, el sistema aprén d'una manera contínua a partir de correccions, evitant cometre errors previs i especialitzant-se en un usuari o domini concrets. Avaluem aquests sistemes en una gran quantitat de situacions i per a dominis diferents, que demostren el potencial que tenen els sistemes adaptatius. També duem a terme una avaluació amb traductors professionals, qui varen quedar molt satisfets amb el sistema adaptatiu. A més, van ser més eficients quan ho van usar, si ho comparem amb el sistema estàtic. Pel que fa al segon paradigma, l'apliquem per a l'escenari en el qual han de traduir-se grans quantitats de frases, i la supervisió de totes elles és inviable. En aquest cas, el sistema selecciona les mostres que paga la pena supervisar, traduint la resta automàticament. Aplicant aquest protocol, reduírem en aproximadament un quart l'esforç necessari per a arribar a certa qualitat de traducció.
Finalment, ataquem el complex problema de la descripció d'objectes multimèdia. Aquest problema consisteix en descriure, en llenguatge natural, un objecte visual, una imatge o un vídeo. Comencem amb la tasca de descripció de vídeos d'un domini general. A continuació, ens movem a un cas més específic: la descripció d''esdeveniments a partir d'imatges egocèntriques, capturades al llarg d'un dia. Busquem extraure relacions entre ells per a generar descripcions més informades, desenvolupant un sistema capaç d'analitzar un major context. El model amb context estés genera descripcions de major qualitat que el model bàsic. Finalment, apliquem la predicció interactiva a aquestes tasques multimèdia, di / [EN] The sequence-to-sequence problem consists in transforming an input sequence into an output sequence. A variety of problems can be posed in these terms, including machine translation, speech recognition or multimedia captioning. In the last years, the application of deep neural networks has revolutionized these fields, achieving impressive advances. However and despite the improvements, the output of the automatic systems is still far to be perfect. For achieving high-quality predictions, fully-automatic systems require to be supervised by a human agent, who corrects the errors. This is a common procedure in the translation industry. This thesis is mainly framed into the machine translation problem, tackled using fully neural systems. Our main objective is to develop more efficient neural machine translation systems, that allow for a more productive usage and deployment of the technology. To this end, we base our contributions on two main cornerstones: how to better use of the system and how to better leverage the data generated along its usage.
First, we apply the so-called interactive-predictive framework to neural machine translation. This embeds the human agent and the system into a cooperative correction process, that seeks to reduce the human effort spent for obtaining high-quality translations. We develop different interactive protocols for the neural machine translation technology, namely, a prefix-based and a segment-based protocols. They are implemented by modifying the search space of the model. Moreover, we introduce mechanisms for achieving a fine-grained interaction while maintaining the decoding speed of the system. We carried out a wide experimentation that shows the potential of our contributions. The previous state of the art is overcame by a large margin and the current systems are able to react better to the human interactions.
Next, we study how to improve a neural system using the data generated as a byproduct of this correction process. To this end, we rely on two main learning paradigms: online and active learning. Under the first one, the system is updated on the fly, as soon as a sentence is corrected. Hence, the system is continuously learning from the corrections, avoiding previous errors and specializing towards a given user or domain. A large experimentation stressed the adaptive systems under different conditions and domains, demonstrating the capabilities of adaptive systems. Moreover, we also carried out a human evaluation of the system, involving professional users. They were very pleased with the adaptive system, and worked more efficiently using it. The second paradigm, active learning, is devised for the translation of huge amounts of data, that are infeasible to being completely supervised. In this scenario, the system selects samples that are worth to be supervised, and leaves the rest automatically translated. Applying this framework, we obtained reductions of approximately a quarter of the effort required for reaching a desired translation quality. The neural approach also obtained large improvements compared with previous translation technologies.
Finally, we address another challenging problem: visual captioning. It consists in generating a description in natural language from a visual object, namely an image or a video. We follow the sequence-to-sequence framework, under a a multimodal perspective. We start by tackling the task of generating captions of videos from a general domain. Next, we move on to a more specific case: describing events from egocentric images, acquired along the day. Since these events are consecutive, we aim to extract inter-eventual relationships, for generating more informed captions. The context-aware model improved the generation quality with respect to a regular one. As final point, we apply the intractive-predictive protocol to these multimodal captioning systems, reducing the effort required for correcting the outputs. / Section 5.4 describes an user evaluation of an adaptive translation system. This
was done in collaboration with Miguel Domingo and the company Pangeanic, with
funding from the Spanish Center for Technological and Industrial Development (Centro para el Desarrollo Tecnológico Industrial). [...]
Most of Chapter 6 is the result of a collaboration with Marc Bolaños, supervised
by Prof. Petia Radeva, from Universitat de Barcelona/CVC. This collaboration was
supported by the R-MIPRCV network, under grant TIN2014-54728-REDC. / Peris Abril, Á. (2019). Interactivity, Adaptation and Multimodality in Neural Sequence-to-sequence Learning [Tesis doctoral]. Universitat Politècnica de València. https://doi.org/10.4995/Thesis/10251/134058 / TESIS
Identifer | oai:union.ndltd.org:upv.es/oai:riunet.upv.es:10251/134058 |
Date | 07 January 2020 |
Creators | Peris Abril, Álvaro |
Contributors | Casacuberta Nolla, Francisco, Universitat Politècnica de València. Departamento de Sistemas Informáticos y Computación - Departament de Sistemes Informàtics i Computació, Ministerio de Ciencia, Innovación y Universidades, Centro para el Desarrollo Tecnológico Industrial |
Publisher | Universitat Politècnica de València |
Source Sets | Universitat Politècnica de València |
Language | English |
Detected Language | Spanish |
Type | info:eu-repo/semantics/doctoralThesis, info:eu-repo/semantics/acceptedVersion |
Rights | http://rightsstatements.org/vocab/InC/1.0/, info:eu-repo/semantics/openAccess |
Relation | info:eu-repo/grantAgreement/MINECO//TIN2014-54728-REDC/ES/RED DE EXCELENCIA MULTIMODAL INTERACTION IN PATTERN RECOGNITION AND COMPUTER VISION/ |
Page generated in 0.0217 seconds