La diabetis tipus 1 (T1D) és una malaltia autoimmune causada per la destrucció de
les cèl·lules productores d’insulina del pàncrees, les cèl·lules β. La T1D esdevé
clínicament aparent quan la majoria de les cèl·lules β han estat destruïdes, i restablir la
massa de cèl·lules β per tal de mantenir una homeòstasi adequada de la glucosa és un
dels principals reptes de la medicina regenerativa. La generació de noves cèl·lules β a
partir de la reprogramació d’altres tipus cel·lulars, com per exemple les cèl·lules
acinars, és una nova estratègia terapèutica amb un gran potencial. A més, la
reprogramació de cèl·lules acinars comporta certs avantatges respecte la reprogramació
d’altres tipus cel·lulars diferenciats, ja que n’hi ha una gran abundància al pàncrees,
comparteixen un origen comú amb les cèl·lules β durant l’embriogènesi i resideixen al
mateix òrgan que les cèl·lules β. Diversos estudis han descrit que l’expressió mitjançant
vectors adenovirals de primera generació (FG-Ad) de Pdx1, Ngn3 i Mafa (PNM), tres
factors de transcripció específics de cèl·lula β, en cèl·lules acinars aconsegueix
reprogramar aquestes cèl·lules cap a cèl·lules productores d’insulina. No obstant,
aquests estudis indiquen que la transducció amb vectors FG-Ad és necessària pel procés
de reprogramació, i la funcionalitat de les cèl·lules reprogramades no és exactament
igual a la de les cèl·lules β madures.
Per tal d’aprofundir en els mecanismes moleculars implicats en la reprogramació de
cèl·lules acinars a cèl·lules β, en aquest treball s’ha analitzat la capacitat de
reprogramació de tres línies cel·lulars acinars (266-6, AR42J i AR42J-B13) al ser
transduïdes amb un vector FG-Ad codificant per PNM. S’ha observat que les tres línies
cel·lulars responien de manera molt diferent a la sobreexpressió de PNM, i que la línia
cel·lular AR42J-B13 (B13) presentava una eficiència de reprogramació major a les
demés línies cel·lulars, evidenciada per una major activació de l’expressió de marcadors
de cèl·lula β.
En una caracterització més detallada del fenotip de les cèl·lules B13
reprogramades, s’ha pogut observar que aquestes presentaven moltes de les
característiques de les cèl·lules β diferenciades adultes, com l’expressió de gens
processadors de la pro-insulina, l’expressió dels sensors de la glucosa i la producció de
la proteïna de la insulina. No obstant, la insulina produïda per aquestes cèl·lules no era
secretada d’una manera eficient i tampoc estava regulada per la glucosa.
D’altra banda, s’ha estudiat el paper dels vectors adenovirals en el procés de
reprogramació, i s’ha demostrat que la transducció adenoviral per se regula
negativament l’expressió de gens exocrins, suggerint que aquests vectors produeixen un
efecte de desdiferenciació sobre el fenotip acinar.
Amb l’objectiu d’identificar microRNAs involucrats en el procés de reprogramació,
s’ha realitzat un estudi del perfil d’expressió de microRNAs. S’ha observat que les
cèl·lules AR42J i B13 presentaven patrons d’expressió de microRNAs completament
diferenciats, identificant-se fins a 60 microRNAs diferentment expressats entre les dues
línies cel·lulars. Les cèl·lules B13 presentaven alguns signes de trobar-se en un estat
més indiferenciat que les cèl·lules AR42J, com la supressió de l’expressió de la família
de miR-200, fet que podria facilitar la seva reprogramació. També s’han identificat 11
microRNAs involucrats en la transducció adenoviral i 8 microRNAs associats a la
sobreexpressió de PNM.
En resum, en aquest treball s’ha aprofundit en els mecanismes involucrats en la
reprogramació de cèl·lules acinars a cèl·lules β, i s’han identificat microRNAs
involucrats en aquest procés, els quals podrien ajudar a millorar l’eficiència de
reprogramació cap a cèl·lules β pel tractament de la diabetis mellitus. / Type 1 diabetes (T1D) is an autoimmune disease caused by the destruction of β
cells, the insulin producing cells of the pancreas. T1D becomes clinically detectable
when most β cells have been destroyed. Restoring the β cell mass in order to maintain a
proper glucose control is one of the major challenges in regenerative medicine. The
generation of new β cells from other cell types, such as acinar cells, by cellular
reprogramming is a new therapeutic strategy with great potential. Furthermore, the use
of acinar cells has several advantages over other differentiated cell types: they share a
common embryonic origin with β cells, they are abundant and they are located in the
pancreas. Several studies have shown that the expression of Pdx1, Ngn3 and MafA
(PNM), three β cell specific transcription factors, using first-generation adenoviral
vectors (FG-Ad) in acinar cells is able to reprogram said cells into insulin-producing
cells. However, these studies indicate that FG-Ad vector transduction is necessary for
the reprogramming process, and the functionality of these reprogrammed cells is not
exactly the same as mature β cells.
To further investigate the molecular mechanisms involved in the reprogramming of
acinar cells into β cells, three acinar cell lines (266-6, AR42J and AR42J-B13) were
transduced by a FG-Ad vector expressing PNM. We observed that each cell line
responded differently to PNM overexpression, and the greater reprogramming
efficiency was observed in the AR42J-B13 (B13) cell line, evidenced by higher
activation of β cell markers.
In a detailed characterization of the phenotype, it was observed that reprogrammed
B13 cells presented many of the characteristics of adult β cells, such as the expression
of pro-insulin processing genes and glucose sensors, and the production of mature
insulin. However, insulin was not secreted efficiently to the culture media and was not
regulated by the glucose levels.
The role of adenoviral vectors in the reprogramming process was also studied in
this work. We found that adenoviral transduction per se negatively regulated the
expression of exocrine genes, thus suggesting that these vectors promote a
dedifferentiation effect in the acinar phenotype of B13 cells.
To identify microRNAs involved in the reprogramming process, a microRNA
screening under different experimental conditions was performed. AR42J and B13 cells
presented completely different microRNA expression patterns, and 60 microRNA were
identified as differentially expressed comparing both cell lines. B13 cells showed signs
of being in a more dedifferentiated state than AR42J cells, such as the suppression of
the expression of the miR-200 family, which could facilitate their reprogramming. In
addition, 11 microRNAs involved in the adenoviral transduction and 8 microRNAs
associated with PNM overexpression have been identified.
In summary, in this work we have studied the mechanisms involved in the
reprogramming of acinar cells into β cells, and microRNAs involved in this process
have been identified. Such miRNAs hold great promise for improving the efficacy of
reprogramming acinar cells into β cells for the treatment of diabetes
Identifer | oai:union.ndltd.org:TDX_UAB/oai:www.tdx.cat:10803/300748 |
Date | 10 July 2015 |
Creators | Teichenné Jané, Joan |
Contributors | Ayuso López, Eduard, Casellas i Comallonga, Alba, Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Bioquímica i Biologia Molecular |
Publisher | Universitat Autònoma de Barcelona |
Source Sets | Universitat Autònoma de Barcelona |
Language | Catalan |
Detected Language | English |
Type | info:eu-repo/semantics/doctoralThesis, info:eu-repo/semantics/publishedVersion |
Format | 152 p., application/pdf |
Source | TDX (Tesis Doctorals en Xarxa) |
Rights | L'accés als continguts d'aquesta tesi queda condicionat a l'acceptació de les condicions d'ús establertes per la següent llicència Creative Commons: http://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/3.0/es/, info:eu-repo/semantics/openAccess |
Page generated in 0.0033 seconds