Spelling suggestions: "subject:"robòtica mòbils"" "subject:"robòtica mobil""
1 |
Environment learning for indoor mobile robotsAndrade-Cetto, Juan 08 April 2003 (has links)
Aquesta tesi tracta el problema de l'aprenentatge automàtic d'entorns estructurats n robòtica mòbil. Particularment, l'extracció de característiques a partir dels senyals dels sensors, la construcció autònoma de mapes, i l'autolocalització de robots.S'estudien els fonaments matemàtics necessaris per a l'extracció de característiques a partir d'imatges i registres d'un làser, els quals permeten la identificació unívoca dels elements de l'entorn. Els atributs extrets a partir del senyal d'un sol sensor poden ser insuficients quan es volen caracteritzar els elements de l'entorn de forma invariant; això es pot millorar combinant informació de múltiples fonts. Es presenta un nou algorisme per la fusió d'informació complementaria extreta de dos mòduls de visió de baix nivell.Aquesta fusió d'informació produeix descripcions més completes dels objectes de l'entorn, els quals poden ser seguits i apresos dins el context de la robòtica mòbil. Les variacions en les condicions d'il·luminació i les oclusions fan que l'associació de dades en visió per computador sigui una tasca difícil de completar.Tot i això, l'ús de restriccions geomètriques i fotogramètriques permeten reduir la cerca de correspondències entre imatges successives; i al centrar l'atenció en un reduït nombre de característiques, aquestes poden ser seguides en imatges successives, simplificant així el problema d'associació de dades. Es recalquen les tècniques de la geometria de múltiples vistes que són rellevants pel còmput d'una estimació inicial de la posició dels elements de l'entorn, el que permet la reconstrucció del moviment del robot entre imatges successives; situació desitjable quan no existeix odometria o quan las seves lectures són poc fiables.Quan els elements de l'entorn s'han extret i identificat, la segona part del problema consisteix en utilitzar aquestes observacions tant per estimar la posició del robot, com per refinar l'estimació dels mateixos elements de l'entorn. El moviment del robot i les lectures dels sensors es consideren com dos processos estocàstics, i el problema es tracta des del punt de vista de la teoria d'estimació, on el soroll inherent als sensors i al moviment del robot es consideren com a seqüències aleatòries.El principal inconvenient existent en l'ús de tècniques d'estimació pel còmput concurrent de la posició del robot i la construcció d'un mapa, és que fins ara s'ha considerat la seva aplicació únicament en entorns estàtics, i que el seu ús en situacions més realistes ofereix poca robustesa. Es proposa un conjunt de funcions per avaluar la qualitat temporal de les observacions per tal de resoldre les situacions en que les observacions dels elements de l'entorn no siguin consistents en el temps. Es mostra com la utilització d'aquestes proves de qualitat temporal conjuntament amb les proves de compatibilitat espacial milloren els resultats quan es fen servir amb un mètode d'estimació òptima de la construcció concurrent de mapes i l'autolocalització de robots.La idea principal consisteix en emprar un històric dels errors en l'associació de les dades per calcular la possibilitat d'incórrer en nous errors d'associació; i excloure del mapa aquells elements dels quals les observacions no siguin consistents.Es posa especial atenció en el fet que l'eliminació dels elements inconsistents del mapa no violi les propietats dels algorismes de construcció concurrent de mapes i autolocalització descrits en la literatura; és a dir, convergència assimptòtica i correlació completa.Aquesta tesi proporciona també un profund anàlisi del model de construcció concurrent de mapes i autolocalització totalment correlat des d'un punt de vista de la teoria de control de sistemes. Partint del fet que el filtre de Kalman no és més que un estimador òptim, s'analitzen les implicacions de tenir un vector d'estats que es revisa a partir de mesures totalment correladas.Es revela de manera teòrica i amb experiments les limitacions d'utilitzar un enfocament per la construcció concurrent de mapes i l'autolocalització a partir de mesures totalment correladas.El fet de tenir un model parcialment observable inhibeix la reconstrucció total de l'espai d'estats, produint tant mateix una estimació de la posició dels elements de l'entorn que depèn en tot cas de les observacions inicials, i que no garanteix la convergència a una matriu de covariància definida positivament.D'altra banda, el fet de tenir un vector d'estats parcialment controlable fa que, desprès d'un reduït nombre d'iteracions el filtre cregui tenir una estimació perfecta de l'estat dels elements de l'entorn; amb els corresponents guanys de Kalman convergint a zero. Per tant, desprès d'un reduït nombre d'iteracions del filtre, els innovacions no s'utilitzen més. Es mostra com reduir els efectes de la correlació total i de la controlabilitat parcial. A més a més, suposant que el filtre de Kalman és un observador òptim per a la reconstrucció dels estats, és pertinent construir un regulador òptim que permeti conduir el robot el més a prop possible a una trajectòria desitjada durant la construcció d'un mapa. Es mostra com la dualitat existent entre l'observabilitat i la controlabilitat es pot fer servir en el disseny d'aquest regulador òptim.Qualsevol algorisme de construcció concurrent de mapes i autolocalització de robots mòbils que s'ha d'usar en un entorn real ha de ser capaç de relacionar les observacions i els seus corresponents elements del mapa de manera expedita. Algunes de les proves de compatibilitat de les observacions són costoses des del punt de vista de la seva complexitat computacional, i la seva aplicació s'ha de dissenyar amb especial atenció. Es comenten els costos computacionals de les diferents proves de compatibilitat entre observacions; així com altres característiques desitjables de l'estructura de dades que es fa servir per a la construcció del mapa. A més a més es proposen una sèrie de tasques que han de realitzar-se durant l'associació de dades. Començant per les proves de compatibilitat amb un model bàsic dels elements del mapa, i continuant amb la reducció de l'espai de cerca quan es generen hipòtesis d'associació, així com les proves espacial i temporal d'associació de dades.El treball que es presenta en aquesta tesi proposa noves tècniques en àrees de l'enginyera i ciències computacionals, que van des de nous algorismes per la visió per computador, a idees novells de la construcció concurrent de mapes i l'autolocalització de robots mòbils. Les contribucions principals són la proposta d'una nova tècnica per la fusió de dades visuals; la formulació d'un nou algorisme per la construcció concurrent de mapes i l'autolocalització de robots que considera la qualitat temporal dels elements del mapa; nous resultats teòrics en el nivell de reconstrucció possible quan es construeixen mapes a partir d'observacions totalment correladas; i les tècniques necessàries per pal·liar els efectes de l'observabilitat i la controlabilitat parcials, així com els efectes de les no linealitats en la solució del problema de construcció concurrent de mapes i de l'autolocalització. / Esta tesis aborda el problema del aprendizaje automático de entornos estructurados en robótica móvil. Particularmente, la extracción de características a partir de las se nales de los censores, la construcción autónoma de mapas, y la autolocalización de robots.Se estudian los fundamentos matemáticos necesarios para la extracción de características a partir de imágenes y registros de un láser, las cuales permiten la identificación unívoca de los elementos del entorno. Los atributos extraídos a partir de la se nal de un solo sensor pueden ser insuficientes a la hora de caracterizar los elementos del entorno de forma invariante; lo que conlleva a la combinación de información de múltiples fuentes. Se presenta un nuevo algoritmo para la fusión de información complementaria extraída de dos módulos de visión de bajo nivel. Esta fusión de información produce descripciones más completas de los objetos presentes en el entorno, los cuales pueden ser seguidos y aprendidos en el contexto de la robótica móvil.Las variaciones en las condiciones de iluminación y las oclusiones hacen que la asociación de datos en visión por computador sea una tarea difícil de llevar a cabo. Sin embargo, el uso de restricciones geométricas y fotogramétricas permiten reducir la búsqueda de correspondencias entre imágenes; y al centrar la atención en un reducido número de características, estas pueden ser seguidas en imágenes sucesivas, simplificando así el problema de asociación de datos. Se hace hincapié en las técnicas de la geometría de múltiples vistas relevantes para el cómputo de una estimación inicial de la posición de los elementos del entorno, lo cual permite la reconstrucción del movimientodel robot entre imágenes sucesivas; situación deseable cuando se carece de odometría o cuando sus lecturas son poco fiables.Una vez que los elementos del entorno han sido extraídos e identificados, la segunda parte del problema consiste en usar estas observaciones tanto para estimar la posición del robot, como para refinar la estimación de los mismos elementos del entorno. El movimiento del robot y las lecturas de los sensores se consideran como dos procesos estocásticos, y el problema se aborda desde el punto de vista de la teoría de estimación, en donde el ruido inherente a los sensores y al movimiento del robot se consideran como secuencias aleatorias.La principal desventaja existente en el uso de técnicas de estimación para el cómputo concurrente de la posición del robot y la construcción de un mapa, es que hasta ahora se ha considerado su uso en entornos estáticos únicamente, y que su aplicación en situaciones más realistas carece de robustez.Se propone un conjunto de funciones para evaluar la calidad temporal de las observaciones con el fin de solventar aquellas situaciones en que las observaciones de los elementos del entorno no sean consistentes en el tiempo.Se muestra como el uso de estas pruebas de calidad temporal junto con las pruebas de compatibilidad espacial existentes mejora los resultados al usar un método de estimación óptima para la construcción concurrente de mapas y la autolocalización de robots. La idea principal consiste en usar un históricode los errores en la asociación de datos para el cómputo de la posibilidad de incurrir en nuevos errores de asociación; y eliminar del mapa aquellos elementos cuyas observaciones no sean consistentes.Se presta especial atención a que la eliminación de elementos inconsistentes del mapa no viole las propiedades de los algoritmos de construcción concurrente de mapas y autolocalización descritos en la literatura; es decir, convergencia asintótica y correlación completa.Esta tesis proporciona a su vez un análisis en profundidad del modelo de construcción concurrente de mapas y autolocalización totalmente correlado desde un punto de vista de la teoría de control de sistemas. Partiendo del hecho de que el filtro de Kalman no es otra cosa que un estimador óptimo, se analizan las implicaciones de tener un vector de estados que se revisa a partir de mediciones totalmente correladas. Se revela de forma teórica y con experimentos las limitaciones de usar un enfoque para la construcción concurrente de mapas y autolocalización a partir de mediciones totalmente correladas.El hecho de tener un modelo parcialmente observable inhibe la reconstrucción total del espacio de estados, produciendo a su vez una estimación de la posición de los elementos del entorno que dependerá en todo caso de las observaciones iniciales, y que no garantiza la convergencia a una matriz de covarianza positivamente definida. Por otro lado, el hecho de tener un vector de estados parcialmente controlable, produce después de un reducido número de iteraciones que el filtro crea tener una estimación perfecta del estado de los elementos del entorno; con sus correspondientes ganancias de Kalman convergiendo a cero. Esto es, después de un peque no número de iteraciones del filtro, las innovaciones no se usan. Se muestra como reducir los efectos de la correlación total y la controlabilidad parcial. Además, dado que el filtro de Kalman es un observador óptimo para la reconstrucción de los estados, es pertinente construir un regulador óptimo que permita conducir al robot lo más cerca posible de una trayectoria deseada durante la construcción de un mapa. Se muestra como la dualidad existente entre la observabilidad y la controlabilidad se puede emplear en el diseño de este regulador óptimo. Cualquier algoritmo de construcción concurrente de mapas y autolocalización de robots móviles que deba funcionar en un entorno real deberá ser capaz de relacionar las observaciones y sus correspondientes elementos del mapa de manera expedita. Algunas de las pruebas de compatibilidad de las observaciones son caras desde el punto de vista de su complejidad computacional, y su aplicación debe diseñarse con riguroso cuidado. Se comentan los costes computacionales de las distintas pruebas de compatibilidad entre observaciones; así como otras características deseadas de la estructura de datos elegida para la construcción del mapa. Además, se propone una serie de tareas que debe llevarse a cabo durante la asociación de datos. Partiendo por las pruebas de compatibilidad con un modelo básico de los elementos del mapa, y continuando con la reducción del espacio de búsqueda al generar hipótesis de asociación, así como las pruebas espacial y temporal de asociación de datos.El trabajo que se presenta en esta tesis propone nuevas técnicas en áreas de la ingeniería y las ciencias computacionales, que van desde nuevos algoritmos de visión por computador, a ideas noveles en la construcción concurrente de mapas y la autolocalización de robots móviles. Las contribuciones principales son la propuesta de una nueva técnica para la fusión de datos visuales; la formulación de un nuevo algoritmo para la construcción concurrente de mapas y autolocalización de robots que toma en cuenta la calidad temporal de los elementos del mapa; nuevos resultados teóricos en el grado de reconstrucción posible al construir mapas a partir de observaciones totalmente correladas; y las técnicas necesarias para paliar los efectos de la observabilidad y controlabilidad parciales, así como los efectos de las no linealidades en la solución del problema de construcción concurrente de mapas y autolocalización. / This thesis focuses on the various aspects of autonomous environment learning for indoor service robots. Particularly, on landmark extraction from sensor data, autonomous map building, and robot localization. To univocally identify landmarks from sensor data, we study several landmark representations, and the mathematical foundation necessary to extract the features that build them from images and laser range data. The features extracted from just one sensor may not suce in the invariant characterization of landmarks and objects, pushing for the combination of information from multiple sources. We present a new algorithm that fuses complementary information from two low level vision modules into coherent object models that can be tracked and learned in a mobile robotics context. Illumination conditions and occlusions are the most prominent artifactsthat hinder data association in computer vision. By using photogrammetric and geometric constraints we restrict the search for landmark matches in successive images, and by locking our interest in one or a set of landmarks in the scene, we track those landmarks along successive frames, reducing considerably the data association problem. We concentrate on those tools from the geometry of multiple views that are relevant to the computation of initial landmark location estimates for coarse motion recovery; a desirable characteristic when odometry is not available or is highly unreliable.Once landmarks are accurately extracted and identied, the second part of the problem is to use these observations for the localization of the robot, as well as the renement of the landmark location estimates. We consider robot motion and sensor observations as stochastic processes, and treat the problem from an estimation theoretic point of view, dealing with noise by using probabilistic methods.The main drawback we encounter is that current estimation techniques have been devised for static environments, and that they lack robustness in more realistic situations. To aid in those situations in which landmark observations might not be consistent in time, we propose a new set of temporal landmark quality functions, and show how by incorporating these functions in the data association tests, the overall estimation-theoretic approach to map building and localization is improved. The basic idea consists on using the history of data association mismatches for the computation of the likelihood of future data association, together with the spatial compatibility tests already available.Special attention is paid in that the removal of spurious landmarks from the map does not violate the basic convergence properties of the localization and map building algorithms already described in the literature; namely, asymptotic convergence and full correlation.The thesis also gives an in depth analysis of the fully correlated model to localization and map building from a control systems theory point of view. Considering the fact that the Kalman .lter is nothing else but an optimal observer, we analyze the implications of having a state vector that is being revised by fully correlated noise measurements. We end up revealingtheoretically and with experiments the strong limitations of using a fully correlated noise driven estimation theoretic approach to map building and localization in relation to the total number of landmarks used. Partial observability hinders full reconstructibility of the state space, making the .nal map estimate dependant on the initial observations, and does not guarantee convergence to a positive de nite covariance matrix. Partial controllability on the other hand, makes the .lter beleive after a number of iterations, that it has accurate estimates of the landmark states, with their corresponding Kalman gains converging to zero. That is, after a few steps, innovations are useless. We show how to palliate the e.ects of full correlationand partial controllability. Furthermore, given that the Kalman .lter is an optimal observer for the reconstruction of fully correlated states; it seems pertinent to build an optimal regulator in order to keep the robot as close as possible to a desired motion path when building a map. We show also how the duality between observability and controllability can be exploited in designing such an optimal regulator. Any map building and localization algorithm for mobile robotics that is to work in real time must be able to relate observations and model matches in an expeditious way. Some of the landmark compatibility tests are computationally expensive, and their application has to be carefully designed. We touch upon the time complexity issues of the various landmark compatibility tests used, and also on the desirable properties of our chosen map data structure.Furthermore, we propose a series of tasks that must be handled when dealing with landmark data association. From model compatibility tests, to search space reduction and hypothesis formation, to the actual association of observations and models. The work presented in this thesis spans several areas of engineering and computer science, from new computer vision algorithms, to novel ideas in mobile robot localization and map building. The key contributions are the proposal of a new technique to fuse visual data; the formulation of new algorithms to concurrent localization and map building that take into account temporal landmark quality; new theoretical results on the degree of reconstruction possible when building maps from fully correlated observations; and the necessary techniques to palliate partial observability, partial controllability, and the nonlinear e.ects when solving the simultaneous localization and map building problem.
|
2 |
Modelling stereoscopic vision systems for robotic applicationsArmangué Quintana, Xavier 29 September 2003 (has links)
Aquesta tesi s'emmarca dins del projecte CICYT TAP 1999-0443-C05-01. L'objectiu d'aquest projecte és el disseny, implementació i avaluació de robots mòbils, amb un sistema de control distribuït, sistemes de sensorització i xarxa de comunicacions per realitzar tasques de vigilància. Els robots han de poder-se moure per un entorn reconeixent la posició i orientació dels diferents objectes que l'envolten. Aquesta informació ha de permetre al robot localitzar-se dins de l'entorn on es troba per poder-se moure evitant els possibles obstacles i dur a terme la tasca encomanada. El robot ha de generar un mapa dinàmic de l'entorn que serà utilitzat per localitzar la seva posició. L'objectiu principal d'aquest projecte és aconseguir que un robot explori i construeixi un mapa de l'entorn sense la necessitat de modificar el propi entorn. Aquesta tesi està enfocada en l'estudi de la geometria dels sistemes de visió estereoscòpics formats per dues càmeres amb l'objectiu d'obtenir informació geomètrica 3D de l'entorn d'un vehicle. Aquest objectiu tracta de l'estudi del modelatge i la calibració de càmeres i en la comprensió de la geometria epipolar. Aquesta geometria està continguda en el que s'anomena emph{matriu fonamental}. Cal realitzar un estudi del càlcul de la matriu fonamental d'un sistema estereoscòpic amb la finalitat de reduir el problema de la correspondència entre dos plans imatge. Un altre objectiu és estudiar els mètodes d'estimació del moviment basats en la geometria epipolar diferencial per tal de percebre el moviment del robot i obtenir-ne la posició. Els estudis de la geometria que envolta els sistemes de visió estereoscòpics ens permeten presentar un sistema de visió per computador muntat en un robot mòbil que navega en un entorn desconegut. El sistema fa que el robot sigui capaç de generar un mapa dinàmic de l'entorn a mesura que es desplaça i determinar quin ha estat el moviment del robot per tal de emph{localitzar-se} dins del mapa.La tesi presenta un estudi comparatiu dels mètodes de calibració de càmeres més utilitzats en les últimes dècades. Aquestes tècniques cobreixen un gran ventall dels mètodes de calibració clàssics. Aquest mètodes permeten estimar els paràmetres de la càmera a partir d'un conjunt de punts 3D i de les seves corresponents projeccions 2D en una imatge. Per tant, aquest estudi descriu un total de cinc tècniques de calibració diferents que inclouen la calibració implicita respecte l'explicita i calibració lineal respecte no lineal. Cal remarcar que s'ha fet un gran esforç en utilitzar la mateixa nomenclatura i s'ha estandaritzat la notació en totes les tècniques presentades. Aquesta és una de les dificultats principals a l'hora de poder comparar les tècniques de calibració ja què cada autor defineix diferents sistemes de coordenades i diferents conjunts de paràmetres. El lector és introduït a la calibració de càmeres amb la tècnica lineal i implícita proposada per Hall i amb la tècnica lineal i explicita proposada per Faugeras-Toscani. A continuació es passa a descriure el mètode a de Faugeras incloent el modelatge de la distorsió de les lents de forma radial. Seguidament es descriu el conegut mètode proposat per Tsai, i finalment es realitza una descripció detallada del mètode de calibració proposat per Weng. Tots els mètodes són comparats tant des del punt de vista de model de càmera utilitzat com de la precisió de la calibració. S'han implementat tots aquests mètodes i s'ha analitzat la precisió presentant resultats obtinguts tant utilitzant dades sintètiques com càmeres reals.Calibrant cada una de les càmeres del sistema estereoscòpic es poden establir un conjunt de restriccions geomètri ques entre les dues imatges. Aquestes relacions són el que s'anomena geometria epipolar i estan contingudes en la matriu fonamental. Coneixent la geometria epipolar es pot: simplificar el problema de la correspondència reduint l'espai de cerca a llarg d'una línia epipolar; estimar el moviment d'una càmera quan aquesta està muntada sobre un robot mòbil per realitzar tasques de seguiment o de navegació; reconstruir una escena per aplicacions d'inspecció, propotipatge o generació de motlles. La matriu fonamental s'estima a partir d'un conjunt de punts en una imatges i les seves correspondències en una segona imatge. La tesi presenta un estat de l'art de les tècniques d'estimació de la matriu fonamental. Comença pels mètode lineals com el dels set punts o el mètode dels vuit punts, passa pels mètodes iteratius com el mètode basat en el gradient o el CFNS, fins arribar las mètodes robustos com el M-Estimators, el LMedS o el RANSAC. En aquest treball es descriuen fins a 15 mètodes amb 19 implementacions diferents. Aquestes tècniques són comparades tant des del punt de vista algorísmic com des del punt de vista de la precisió que obtenen. Es presenten el resultats obtinguts tant amb imatges reals com amb imatges sintètiques amb diferents nivells de soroll i amb diferent quantitat de falses correspondències.Tradicionalment, l'estimació del moviment d'una càmera està basada en l'aplicació de la geometria epipolar entre cada dues imatges consecutives. No obstant el cas tradicional de la geometria epipolar té algunes limitacions en el cas d'una càmera situada en un robot mòbil. Les diferencies entre dues imatges consecutives són molt petites cosa que provoca inexactituds en el càlcul de matriu fonamental. A més cal resoldre el problema de la correspondència, aquest procés és molt costós en quant a temps de computació i no és gaire efectiu per aplicacions de temps real. En aquestes circumstàncies les tècniques d'estimació del moviment d'una càmera solen basar-se en el flux òptic i en la geometria epipolar diferencial. En la tesi es realitza un recull de totes aquestes tècniques degudament classificades. Aquests mètodes són descrits unificant la notació emprada i es remarquen lessemblances i les diferencies entre el cas discret i el cas diferencial de la geometria epipolar. Per tal de poder aplicar aquests mètodes a l'estimació de moviment d'un robot mòbil, aquest mètodes generals que estimen el moviment d'una càmera amb sis graus de llibertat, han estat adaptats al cas d'un robot mòbil que es desplaça en una superfície plana. Es presenten els resultats obtinguts tant amb el mètodes generals de sis graus de llibertat com amb els adaptats a un robot mòbil utilitzant dades sintètiques i seqüències d'imatges reals.Aquest tesi finalitza amb una proposta de sistema de localització i de construcció d'un mapa fent servir un sistema estereoscòpic situat en un robot mòbil. Diverses aplicacions de robòtica mòbil requereixen d'un sistema de localització amb l'objectiu de facilitar la navegació del vehicle i l'execució del les trajectòries planificades. La localització es sempre relativa al mapa de l'entorn on el robot s'està movent. La construcció de mapes en un entorn desconegut és una tasca important a realitzar per les futures generacions de robots mòbils. El sistema que es presenta realitza la localització i construeix el mapa de l'entorn de forma simultània. A la tesi es descriu el robot mòbil GRILL, que ha estat la plataforma de treball emprada per aquesta aplicació, amb el sistema de visió estereoscòpic que s'ha dissenyat i s'ha muntat en el robot. També es descriu tots el processos que intervenen en el sistema de localització i construcció del mapa. La implementació d'aquest processos ha estat possible gràcies als estudis realitzats i presentats prèviament (calibració de càmeres, estimació de la matriu fonamental, i estimació del moviment) sense els quals no s'hauria pogut plantejar aquest sistema. Finalment es presenten els mapes en diverses trajectòries realitzades pel robot GRILL en el laboratori.Les principals contribucions d'aquest treball són:·Un estat de l'art sobre mètodes de calibració de càmeres. El mètodes són comparats tan des del punt de vista del model de càmera utilitzat com de la precisió dels mètodes.·Un estudi dels mètodes d'estimació de la matriu fonamental. Totes les tècniques estudiades són classificades i descrites des d'un punt de vista algorísmic.·Un recull de les tècniques d'estimació del moviment d'una càmera centrat en el mètodes basat en la geometria epipolar diferencial. Aquestes tècniques han estat adaptades per tal d'estimar el moviment d'un robot mòbil.·Una aplicació de robòtica mòbil per tal de construir un mapa dinàmic de l'entorn i localitzar-se per mitja d'un sistema estereoscòpic. L'aplicació presentada es descriu tant des del punt de vista del maquinari com del programari que s'ha dissenyat i implementat. / Human eyes have been widely studied by the scientific community so that its operation principle is widely known. Computer vision tries to copy the way human beings perceive visual information by means of using cameras acting as eyeballs and computers aspiring to process this information in an --intelligent way". The complex task of being conscious of reality is obviously divided into a set of simpler problems which covers from image acquisition to scene description. One of the main applications is robot perception in which a mobile robot is equipped with a computer vision system. Robots may be able to navigate around an unknown structured environment acquiring visual information of their surroundings with the aim of estimating the position and orientation of every obstacle. Moreover, the pose of the vehicle has to be estimated as accurate as possible. Hence, the motion of the vehicle might be also computed allowing the localization of the vehicle with respect to the 3D map.This thesis is focused on the study of the geometry involved in stereo vision systems composed by two cameras with the aim of obtaining 3D geometric information of the vehicle surroundings. This objective deals to the study of camera modelling and calibration and the comprehension of the epipolar geometry. Then, the computation of the fundamental matrix of a stereoscopic system is surveyed with the aim of reducing the correspondence problem between both image planes. An accurate estimation of the fundamental matrix allows us not only to compute 3D information of the vehicle environments, but to validate it. Nevertheless, the traditional case of the epipolar geometry has some limitations in the common case of a single camera attached to a mobile robot. Disparities between two consecutive images are rather small at common image rates leading to numerical inaccuracies on the computation of the fundamental matrix. Then, another objective is the study of general vision-based egomotion estimation methods based on the differential epipolar constraint with the aim of perceiving the robot movement instead of its position. The study of the geometry involved in stereo vision systems leads us to present a computer vision system mounted on a vehicle which navigates in an unknown environment. Two main tasks are faced: a) the localization of the vehicle; and b) the building of an absolute 3D map. / El sistema de visión humano ha sido ampliamente estudiado por la comunidad científica de forma que su principio de funcionamiento es profundamente conocido. La Visión por Computador trata de copiar la forma que nosotros los humanos percibimos la información visual por medio del uso de cámaras actuando como ojos y un ordenador aspirando a procesar toda la información de "forma inteligente". La compleja tarea de ser consciente de la realidad es obviamente dividida en un conjunto de problemas mucho más simples, los cuales abarcan des de la adquisición de la imagen a la descripción de la escena. Una de las numerosas aplicaciones es la percepción por parte de un robot, donde un robot móvil es equipado con un sistema informático de visión por computador. Estos robots deben ser capaces de navegar a lo largo de un entorno estructurado desconocido mediante la adquisición de información visual de su alrededor, con el objetivo de estimar la posición y orientación de todos los obstáculos. Además, la posición del vehículo debe ser estimada de la forma más precisa posible. De esta forma, el movimiento del vehículo puede ser también calculado lo que permite la localización del vehículo con respeto al mapa 3D.Esta tesis profundiza en el estudio de la geometría existente en los sistemas de visión estéreo compuestos por dos cámaras con la intención de obtener información geométrica 3D del entorno del vehículo. Este objetivo lleva consigo la necesidad inicial de realizar un estudio de modelado de la cámara y calibración, y la compensación de la geometría epipolar. A continuación, el cálculo de la matriz fundamental de un sistema esteresocópico es analizado para reducir el problema de la correspondencia entre ambos planos de la imagen. Una estimación precisa de la matriz fundamental nos permite no solamente obtener la información 3D del entorno, sino también validar la misma. No obstante, la geometría epipolar tradicional sufre algunas limitaciones en el caso de una cámara montada en un robot móvil. La disparidad entre dos imágenes consecutivas es realmente mínima trabajando a velocidad estándar lo que conlleva a errores numéricos en el cálculo de la matriz fundamental. Por esta razón, otro objetivo es el estudio de los métodos de estimación del movimiento basados en la geometría epipolar diferencial con el objetivo de pervivir el movimiento del robot y su posición.El estudio de la geometría inmersa en los sistemas de visión estéreo nos lleva a presentar un sistema de visión por computador montado en un vehículo capaz de navegar en un entorno desconocido. Dos tareas básicas son consideradas: a) la localización del vehículo; y b) la construcción de un mapa 3D absoluto.
|
3 |
Disseny d'agents físics: inclusió de capacitats específiques per a l'avaluació de l'eficiència d'accionsOller Pujol, Albert 07 March 2003 (has links)
L'experiència de l'autor en la temàtica d'agents intel·ligents i la seva aplicació als robots que emulen el joc de futbol han donat el bagatge suficient per poder encetar i proposar la temàtica plantejada en aquesta tesi: com fer que un complicat robot pugui treure el màxim suc de l'autoconeixement de l'estructura de control inclosa al seu propi cos físic, i així poder cooperar millor amb d'altres agents per optimitzar el rendiment a l'hora de resoldre problemes de cooperació. Per resoldre aquesta qüestió es proposa incorporar la dinàmica del cos físic en les decisions cooperatives dels agents físics unificant els móns de l'automàtica, la robòtica i la intel·ligència artificial a través de la noció de capacitat: la capacitat vista com a entitat on els enginyers de control dipositen el seu coneixement, i a la vegada la capacitat vista com la utilitat on un agent hi diposita el seu autoconeixement del seu cos físic que ha obtingut per introspecció. En aquesta tesi es presenta l'arquitectura DPAA que s'organitza seguint una jerarquia vertical en tres nivells d'abstracció o mòduls control, supervisor i agent, els quals presenten una estructura interna homogènia que facilita les tasques de disseny de l'agent. Aquests mòduls disposen d'un conjunt específic de capacitats que els permeten avaluar com seran les accions que s'executaran en un futur. En concret, al mòdul de control (baix nivell d'abstracció) les capacitats consisteixen en paràmetres que descriuen el comportament dinàmic i estàtic que resulta d'executar un controlador determinat, és a dir, encapsulen el coneixement de l'enginyer de control. Així, a través dels mecanismes de comunicació entre mòduls aquest coneixement pot anar introduint-se als mecanismes de decisió dels mòduls superiors (supervisor i agent) de forma que quan els paràmetres dinàmics i estàtics indiquin que pot haver-hi problemes a baix nivell, els mòduls superiors es poden responsabilitzar d'inhibir o no l'execució d'algunes accions. Aquest procés top-down intern d'avaluació de la viabilitat d'executar una acció determinada s'anomena procés d'introspecció. Es presenten diversos exemples per tal d'il·lustrar com es pot dissenyar un agent físic amb dinàmica pròpia utilitzant l'arquitectura DPAA com a referent. En concret, es mostra tot el procés a seguir per dissenyar un sistema real format per dos robots en formació de comboi, i es mostra com es pot resoldre el problema de la col·lisió utilitzant les capacitats a partir de les especificacions de disseny de l'arquitectura DPAA. Al cinquè capítol s'hi exposa el procés d'anàlisi i disseny en un domini més complex: un grup de robots que emulen el joc del futbol. Els resultats que s'hi mostren fan referència a l'avaluació de la validesa de l'arquitectura per resoldre el problema de la passada de la pilota. S'hi mostren diversos resultats on es veu que és possible avaluar si una passada de pilota és viable o no. Encara que aquesta possibilitat ja ha estat demostrada en altres treballs, l'aportació d'aquesta tesi està en el fet que és possible avaluar la viabilitat a partir de l'encapsulament de la dinàmica en unes capacitats específiques, és a dir, és possible saber quines seran les característiques de la passada: el temps del xut, la precisió o inclòs la geometria del moviment del robot xutador. Els resultats mostren que la negociació de les condicions de la passada de la pilota és possible a partir de capacitats atòmiques, les quals inclouen informació sobre les característiques de la dinàmica dels controladors. La complexitat del domini proposat fa difícil comparar els resultats amb els altres treballs. Cal tenir present que els resultats mostrats s'han obtingut utilitzant un simulador fet a mida que incorpora les dinàmiques dels motors dels robots i de la pilota. En aquest sentit cal comentar que no existeixen treballs publicats sobre el problema de la passada en què es tingui en compte la dinàmica dels robots.El present treball permet assegurar que la inclusió de paràmetres dinàmics en el conjunt de les capacitats de l'agent físic permet obtenir un millor comportament col·lectiu dels robots, i que aquesta millora es deu al fet que en les etapes de decisió els agents utilitzen informació relativa a la viabilitat sobre les seves accions: aquesta viabilitat es pot calcular a partir del comportament dinàmic dels controladors. De fet, la definició de capacitats a partir de paràmetres dinàmics permet treballar fàcilment amb sistemes autònoms heterogenis: l'agent físic pot ser conscient de les seves capacitats d'actuació a través de mecanismes interns d'introspecció, i això permet que pugui prendre compromisos amb altres agents físics.
|
Page generated in 0.0735 seconds