Spelling suggestions: "subject:"partículas dde janus"" "subject:"partículas dde manus""
1 |
Development of enzyme-functionalized hybrid mesoporous nanodevices for advanced chemical communicationde Luis Fernández, Beatriz 02 September 2021 (has links)
Tesis por compendio / [ES] La presente tesis doctoral se centra en el diseño, síntesis y caracterización de varios nanodispositivos híbridos orgánico-inorgánicos, utilizando como soporte nanopartículas de sílice mesoporosa equipadas con enzimas y puertas moleculares,
los cuales muestran capacidades comunicativas además de la evaluación de diferentes estrategias de comunicación.
El primer capítulo incluye un resumen de diferentes conceptos sobre los
que se fundamentan los estudios realizados tales como nanotecnología, materiales
de sílice mesoporosa, materiales con puertas moleculares que reaccionan a
estímulos específicos, partículas Janus y biocomputación. Finalmente, se incluyen
conceptos básicos acerca de la comunicación química, materiales y estrategias
empleados hasta ahora y ejemplos representativos.
A continuación, en el segundo capítulo, se presentan los objetivos
generales de esta tesis doctoral que son abordados en los siguientes capítulos
experimentales.
El tercer capítulo muestra un sistema de biocomputación para liberación
basado en nanopartículas Janus de oro-sílice mesoporosa capaces de comunicarse
con el entorno procesando la información e imitando la función lógica booleana
propia de un demultiplexer y que resulta en la liberación controlada de la carga.
Se muestra que dicho nanodispositivo puede llevar a cabo sus funciones
en medios complejos como en células cancerígenas.
En el cuarto capítulo, se presenta un modelo circular de comunicación
dentro de una red de tres nanopartículas diferentes basado en el intercambio
jerárquicamente programado de mensajes químicos. La parte mesoporosa del
nanodispositivo 1 (S1βgal) es cargada con la especie fluorescente [Ru(bpy)3]Cl2 y
tapada con cadenas de oligo(etilenglicol) que contienen puentes disulfuro y que
funcionan como puertas moleculares, mientras que la enzima β-galactosidasa es
unida a la parte del oro. En la nanopartícula 2 (S2galox), la enzima galactosa oxidasa
es inmovilizada en la cara del oro mientras que la sílice mesoporosa es cargada con
4-(bromometil)benzoato de metilo y los poros tapados con un derivado de
arilboronato autoinmolante sensible a H2O2 que forma un complejo huéspedanfitrión con β-ciclodextrina. Finalmente, el nanodispositivo 3 (S3est) es
funcionalizado con la enzima esterasa en la parte del oro, cargada con la especie
reductora hidroclururo de tris(2-carboxietil)fosfina (TCEP) en la parte mesoporosa
y tapada con una nanoválvula supramolecular que responde a pH (βciclodextrina:benzimidazol).
En el quinto capítulo, se muestra un modelo interactivo de comunicación
química entre una nanopartícula Janus abiótica y un organismo vivo
(Saccharomyces cerevisiae). En particular, el nanodispositivo está basado en
nanopartículas funcionalizadas con glucosa oxidasa en la parte del oro, cargadas
con el genotóxico fleomicina y tapadas con la puerta molecular sensible a pH (βciclodextrina:benzimidazol). El microorganismo usado en el estudio es una levadura
modificada que expresa GFP bajo el control del promotor del gen RNR3; la
transcripción de dicho gen es inducida con la exposición a agentes que dañan el
ADN. La ruta de comunicación interactiva empieza con la adición de sacarosa
(estímulo de entrada) la cual es hidrolizada en glucosa por la invertasa localizada
en el espacio periplásmico de las levaduras y que difunde al nanodispositivo donde
es trasformada en el correspondiente ácido por la glucosa oxidasa de la parte del
oro. La bajada local de pH da lugar a la apertura de la nanoválvula sensible a pH del
nanovehículo y con ello a la liberación de fleomicina (mensaje de vuelta) que induce
la expresión de GFP (señal de salida) en las levaduras.
En el sexto capítulo, proponemos una estrategia para establecer una
comunicación lineal entre dos microorganismos diferentes que no interactúan
entre ellos mediada por un nanodispositivo que actúa como traductor químico.
Finalmente, las conclusiones generales de la presente tesis doctoral son
expuestas en el capítulo siete. El estudio de las capacidades comunicativas de los
nanodispositivos mesoporosos funcionalizados con enzimas permite la
construcción de estrategias de cooperación entre diferentes entidades que
permiten funcionalidades que van más allá que aquellas llevadas a cabo por
agentes individuales. / [CA] La present tesi doctoral es centra en el disseny, síntesi i caracterització de diversos
nanodispositius híbrids orgànic-inorgànics, utilitzant com a suport nanopartícules
de sílice mesoporosa equipades amb enzims i portes moleculars, i que mostren
capacitats comunicatives a més de l’avaluació de diferents estratègies de
comunicació.
El primer capítol inclou un resum de diferents conceptes sobre els quals es
fonamenten els estudis realitzats com ara nanotecnologia, materials de sílice
mesoporosa, materials amb portes moleculars que reaccionen a estímuls
específics, partícules Janus i biocomputació. Finalment, s’inclouen conceptes bàsics
sobre la comunicació química, materials i estratègies utilitzades fins ara i exemples
representatius.
A continuació, en el segon capítol, es presenten els objectius generals
d’aquesta tesi doctoral que són abordats en els següents capítols experimentals.
El tercer capítol mostra un sistema de biocomputació per alliberament
basat en nanopartícules Janus d’or-sílice mesoporosa capaços de comunicar-se
amb l’entorn processant la informació i imitant la funció lògica booleana pròpia
d’un demultiplexer i que resulta en l’alliberament controlat de la càrrega.
Es mostra que aquest nanodispositiu pot dur a terme les seves funcions
en mitjans complexos com en cèl·lules canceroses.
En el quart capítol, es presenta un model circular de comunicació dins d’una
xarxa de tres nanopartícules diferents basat en l’intercanvi jeràrquicament
programat de missatges químics. La part mesoporosa del nanodispositiu 1 (S1βgal)
es carrega amb l’espècie fluorescent [Ru(bpy)3]Cl2 i es tapa amb cadenes
d’oligo(etilenglicol) que contenen ponts disulfur i que funcionen com portes
moleculars, mentre que l’enzim β-galactosidasa s’immobilitza a la part de l’or. A la
nanopartícula 2 (S2galox), l’enzim galactosa oxidasa s’immobilitza a la cara de l’or
mentre que la sílice mesoporosa es carrega amb 4-(bromometil)benzoat de metil i
els porus són tapats amb un derivat d’arilboronat autoimmolant sensible a H2O2
que forma un complex hoste-amfitrió amb β-ciclodextrina. Finalment, el
nanodispositu 3 (S3est) es funcionalitza amb l’enzim esterasa en la part de l’or, es
carrega amb l’espècie reductora hidroclurur de tris (2-carboxietil) fosfina (TCEP) a
la part mesoporosa i es tapa amb una nanoválvula supramolecular que respon a pH
(β-ciclodextrina:benzimidazol). En el cinqué capítol, es mostra un model interactiu de comunicació química
entre una nanopartícula Janus abiòtica i un organisme viu (Saccharomyces
cerevisiae). En particular, el nanodispositiu està basat en nanopartícules
funcionalitzades amb glucosa oxidasa en la part de l’or, carregades amb el
genotòxic fleomicina i tapades amb la porta molecular sensible a pH (βciclodextrina:benzimidazol). El microorganisme utilitzat en l’estudi és un rent
modificat que expressa GFP sota el control del promotor del gen RNR3; la
transcripció d’aquest gen és induïda amb l’exposició a agents que danyen l’ADN. La
ruta de comunicació interactiva comença amb l’addició de sacarosa (estímul
d’entrada) la qual és hidrolitzada en glucosa per la invertasa localitzada en l’espai
periplasmàtic dels rents i que difon al nanodispositiu on és transformada en el
corresponent àcid per la glucosa oxidasa de la part de l’or. La baixada local de pH
dona lloc a l’obertura de la nanoválvula sensible a pH del nanovehicle i amb això
l’alliberament de fleomicina (missatge de tornada) que indueix l’expressió de GFP
(senyal de sortida) en el rent.
En el sisé capítol, proposem una estratègia per establir una comunicació
lineal entre dos microorganismes diferents que no interactuen entre ells facilitada
per un nanodispositiu que actua com a traductor químic.
Finalment, les conclusions generals de la present tesi doctoral són
exposades en el capítol set. L’estudi de les capacitats comunicatives dels
nanodispositius mesoporosos funcionalitzats amb enzims permet la construcció
d’estratègies de cooperació entre diferents entitats que permeten funcionalitats
que van més enllà que aquelles dutes a terme per agents individuals. Esperem que
els resultats obtinguts inspiren aplicacions futures en diferents àrees com ara
biomedicina, nanorobots, materials que imiten la naturalesa i tecnologies de la
informació. / [EN] This PhD Thesis is focused on the design, synthesis and characterization of several hybrid organic-inorganic nanodevices using mesoporous silica nanoparticles equipped with enzymes and molecular gates which display communication capabilities as well as the design and evaluation of different communication strategies. The first chapter includes an overview of the different concepts which lay the foundations of the presented studies such as nanotechnology, mesoporous silica materials, stimuli-responsive gated materials, Janus particles and biocomputing. Basic concepts of chemical communication, materials and enabling technologies employed so far and representative examples in this field are also included. Next, in the second chapter, the general objectives of this PhD Thesis that are addressed in the following experimental chapters are presented. The third chapter shows a biocomputing delivery system based on Janus gold-mesoporous silica nanoparticles capable of chemically communicating with the environment and processing the information mimicking a demultiplexer Boolean logic function which results in a programmed cargo release. Finally, it is shown that such nanodevice is operative in complex media such as cancer cells. In the fourth chapter, it is presented a circular model of communication within a network of three different nanoparticles based on the hierarchically programmed exchange of chemical messages. The mesoporous face of nanodevice 1 (S1βgal) is loaded with the fluorescent dye [Ru(bpy)3]Cl2 and capped with disulfidecontaining oligo(ethylene glycol) chains acting as gatekeepers, whereas the enzyme β-galactosidase is attached to the gold face. In nanoparticle 2 (S2galox), the enzyme galactose oxidase is immobilized on the Au face, while the mesoporous silica is loaded with methyl 4-(bromomethyl)benzoate and the mesopores capped with a H2O2-sensitive self-immolative arylboronate derivative which forms a host-guest complex with β-cyclodextrin. Finally, the nanodevice 3 (S3est) is functionalized with the enzyme esterase on the Au face, loaded with the reductive species tris(2- carboxyethyl)phosphine hydrochloride (TCEP) in the mesoporous face and capped with a pH-responsive supramolecular nanovalve (β-cyclodextrin:benzimidazole). In the fifth chapter, it is showed an interactive model of chemical communication between an abiotic Janus nanoparticle and a living organism (Saccharomyces cerevisiae). In particular, the nanodevice is based on Janus goldmesoporous silica nanoparticles functionalized with glucose oxidase on the Au face, loaded with the genotoxin phleomycin and capped with a pH-responsive (βcyclodextrin:benzimidazole) gatekeeper. The microorganism used in the studies is an engineered budding yeast that expresses GFP under the control of the RNR3 promoter; RNR3 gene transcription is induced upon exposure to DNA-damaging agents. The interactive communication pathway starts with the addition of sucrose (input) which is hydrolyzed into glucose by invertase located in periplasmic space of yeasts and diffuses to the nanodevice where it is transformed into the corresponding acid by glucose oxidase on the Au face. The local drop in pH leads to uncapping of the pH-sensitive nanovalve in the nanocarrier and the release of phleomycin (feedback messenger) that induces GFP expression (output) in yeasts. In the sixth chapter, we propose a strategy to establish linear communication between two different non-interacting microorganisms mediated by a nanodevice which acts as a chemical “nanotranslator”. Finally, the general conclusions from this PhD Thesis are presented in chapter seven. The study of communication capabilities of enzyme-functionalized mesoporous nanodevices enables the construction of strategies of cooperation between different entities allowing sophisticated functionalities that go beyond those carried out by individual agents. We hope that the obtained results inspire future applications in different areas such as biomedicine, nanorobots, life-like materials and information technologies. / The authors wish to thank the Spanish Government (projects RTI2018-100910-B-C41 and RTI2018-101599-B-C22 (MCUI/AEI/FEDER, UE), CTQ2017-87954-P), the Generalitat Valenciana (PROMETEO 2018/024), the Comunidad de Madrid (IND2017/BMD7642) and CIBER-BBN (NANOCOMMUNITY project) for support. / De Luis Fernández, B. (2021). Development of enzyme-functionalized hybrid mesoporous nanodevices for advanced chemical communication [Tesis doctoral]. Universitat Politècnica de València. https://doi.org/10.4995/Thesis/10251/171506 / TESIS / Compendio
|
Page generated in 0.0688 seconds