Spelling suggestions: "subject:"bond marrow step cells""
1 |
Bone marrow cell transplantation for therapeutic angiogenesis in ischemic myocardium from bench to bedside /Tse, Hung-fat. January 2007 (has links)
Thesis (Ph. D.)--University of Hong Kong, 2007. / Also available in print.
|
2 |
Retroviral-mediated gene transduction of bone marrow-derived stem cellsAllay, James Andre January 1996 (has links)
No description available.
|
3 |
Factors limiting spontaneous repair and their relevance for the efficiency of stem cell therapy of infarcted heartsColon-Jimenez, Lisandra 20 August 2010 (has links)
No description available.
|
4 |
Cellular Events Under Flow States Pertinent to Heart Valve FunctionCastellanos, Glenda L 12 November 2015 (has links)
Heart valve disease (HVD) or a damaged valve can severely compromise the heart's ability to pump efficiently. Balloon valvuloplasty is preferred on neonates with aortic valve stenosis. Even though this procedure decreases the gradient pressure across the aortic valve, restenosis is observed soon after balloon intervention. Tissue engineering heart valves (TEHV), using bone marrow stem cells (BMSCs) and biodegradable scaffolds, have been investigated as an alternative to current non-viable prosthesis. By observing the changes in hemodynamics following balloon aortic valvuloplasty, we could uncover a potential cause for rapid restenosis after balloon intervention. Subsequently, a tissue engineering treatment strategy based on BMSC mechanobiology could be defined. Understanding and identifying the mechanisms by which cytoskeletal changes may lead to cellular differentiation of a valvular phenotype is a first critical step in enhancing the promotion of a robust valvular phenotype from BMSCs.
|
5 |
Cellular Cardiomyoplasty: Its Past, Present, and FutureLamb, Elizabeth K., Kao, Grace W., Kao, Race L. 18 July 2013 (has links)
Cellular cardiomyoplasty is a cell therapy using stem cells or progenitor cells for myocardial regeneration to improve cardiac function and mitigate heart failure. Since we first published cellular cardiomyoplasty in 1989, this procedure became the innovative method to treat damaged myocardium other than heart transplantation. A significant improvement in cardiac function, metabolism, and perfusion is generally observed in experimental and clinical studies, but the improvement is mild and incomplete. Although safety, feasibility, and efficacy have been well documented for the procedure, the beneficial mechanisms remain unclear and optimization of the procedure requires further study. This chapter briefly reviews the stem cells used for cellular cardiomyoplasty and their clinical outcomes with possible improvements in future studies.
|
6 |
Cellular Cardiomyoplasty: Its Past, Present, and FutureLamb, Elizabeth K., Kao, Grace W., Kao, Race L. 18 July 2013 (has links)
Cellular cardiomyoplasty is a cell therapy using stem cells or progenitor cells for myocardial regeneration to improve cardiac function and mitigate heart failure. Since we first published cellular cardiomyoplasty in 1989, this procedure became the innovative method to treat damaged myocardium other than heart transplantation. A significant improvement in cardiac function, metabolism, and perfusion is generally observed in experimental and clinical studies, but the improvement is mild and incomplete. Although safety, feasibility, and efficacy have been well documented for the procedure, the beneficial mechanisms remain unclear and optimization of the procedure requires further study. This chapter briefly reviews the stem cells used for cellular cardiomyoplasty and their clinical outcomes with possible improvements in future studies.
|
7 |
Studies on bone marrow-derived stem cells in patients with acute myocardial infarctionMiettinen, J. (Johanna) 16 March 2011 (has links)
Abstract
Intracoronary administration of autologous bone marrow derived stem cells (BMC) has been postulated to repair the myocardial damage in patients who have suffered acute ST-elevation myocardial infarction (STEMI). The aim of this study was to find determinants for the left ventricular functional recovery after BMC treatment of STEMI and to study the effect of BMC treatment on different biochemical and clinical parameters associated with the outcome of STEMI patients.
In this study, STEMI patients treated with thrombolysis were randomly assigned to receive either intracoronary BMC (n=39) or placebo (n=39) into the infarct related artery at the time of percutaneous coronary intervention. The efficacy of the BMC treatment was assessed by measurement of the change of left ventricular ejection fraction (LVEF) from baseline to six months after STEMI. Two-dimensional echocardiography was used to assess PA pressure, LV systolic and diastolic function. Blood samples were drawn for biochemical determinations at several time points and BMCs were cultured in the laboratory for in vitro analyses.
In the BMC group, the most powerful determinant of the change of LVEF was the baseline LVEF. Patients with baseline LVEF at or below the median (≤62.5%) experienced a more marked improvement of LVEF than those above the median. Elevated levels of N-terminal probrain natriuretic peptide (NT-proBNP) and N-terminal proatrial natriuretic peptide (NT-proANP) were also associated with an improvement of LVEF in the BMC group. However, no difference was observed between the BMC group and the placebo group in the changes of the levels of NT-proANP, NT-proBNP or any of the inflammatory markers measured. The BMC group showed a trend toward a reduction of peak PA pressure, while the placebo group had a significant increase of peak PA pressure at 6 months. In addition, there was a greater improvement in the LV diastolic function, assessed in quartiles, in the BMC group. The in vitro studies of BMCs revealed that exposure to tumor necrosis factor alpha (TNF-α) significantly enhanced the proliferation of BMCs and resulted in activation of immunosuppression by altering the expression of several immunosuppressive proteins.
In conclusion, low baseline LVEF as well as high levels of natriuretic peptides NT-proANP and NT-proBNP, which reflect the severity of the hemodynamic and neurohumoral reactions evoked by the myocardial damage, have a considerable association to a better response to stem cell therapy after an acute STEMI. BMC therapy also prevents the increase of PA pressure and improves the cardiac diastolic function. Based on in vitro studies, the inflammatory cytokine TNF-α seems to evoke an enhanced proliferation of the bone marrow-derived mesenchymal stem cells and activation of several immunosuppressive defence mechanisms. / Tiivistelmä
Sydäninfarktipotilaiden sepelvaltimoon pallolaajennuksen yhteydessä injektoitujen kantasolujen tiedetään parantavan hieman sydämen pumppauskykyä, mutta taustalla olevaa mekanismia ei tunneta. Kantasoluhoidon onnistumiseen vaikuttavia tekijöitä on tutkittu vasta vähän, eikä myöskään sitä tiedetä, miksi kaikki potilaat eivät hyödy kantasoluhoidosta. Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää infarktialueelle annetun kantasoluhoidon vaikutuksia äkillisen ST-nousuinfarktin (STEMI) sairastaneissa potilaissa, ja etsiä hoidon onnistumiseen vaikuttavia tekijöitä.
Tutkimuksessa käytettiin potilasaineistoa, johon otettiin 78 äkilliseen sydäninfarktiin sairastunutta potilasta, jotka hoidettiin liuotushoidolla ja sen jälkeen pallolaajennuksella. Puolet potilaista satunnaistettiin saamaan lumeliuosta ja puolet omaa luuydinsolukkoaan (BMC), joka ruiskutettiin pallolaajennuksen yhteydessä sepelvaltimon kautta infarktialueelle. Hoidon vaikusta tutkittiin mittaamalla angiografian avulla vasemman kammion ejektiofraktion (LVEF) muutosta lähtötilanteen ja kuuden kuukauden seurannan välillä. Lisäksi sydämen ultraäänitutkimuksella määritettiin keuhkovaltimopainetta ja vasemman kammion systolista ja diastolista toimintaa. Potilaista otettiin lisäksi verinäytteitä, joista määritettiin erilaisia tulehdusmerkkiaineita ja natriureettisia peptidejä. Lisäksi potilaista kerättyjä luuydinkantasoluja viljeltiin laboratoriossa in vitro-analyyseja varten.
Tutkimuksessa todettiin, että LVEF ennen kantasoluhoitoa oli voimakkain ennustetekijä suotuisalle LVEF:n muutokselle kantasoluhoidon jälkeen. Potilaat, joilla LVEF oli ennen kantasoluhoitoa alle mediaaniarvon (≤62.5%), hyötyivät kantasoluhoidosta enemmän kuin potilaat, joilla LVEF oli yli mediaanin. Myös natriureettisten peptidien NT-proBNP:n ja NT-proANP:n korkea taso infarktin jälkeen oli yhteydessä suurempaan LVEF:n paranemiseen BMC-potilailla. Natriureettisten peptidien ja tulehdusmerkkiaineiden pitoisuuksien muutoksissa kantasoluhoidon jälkeen ei kuitenkaan todettu eroa BMC- ja kontrolliryhmän välillä. Sydämen diastolisen toiminnan havaittiin paranevan enemmän BMC-ryhmässä kuin kontrolliryhmässä. Lisäksi BMC-ryhmässä havaittiin lievää laskua keuhkovaltimopaineessa, kun taas kontrolliryhmässä se nousi merkittävästi. In vitro-tutkimukset luuytimestä erilaistetuilla mesenkymaalisilla kantasoluilla puolestaan osoittivat, että tuumorinekroositekijä alfa (TNF-α)-altistus lisäsi solujakautumista ja monien immunosupressiivisten proteiinien tuottoa soluissa.
Matala LVEF sekä natriureettisten peptidien NT-proBNP:n ja NT-proANP:n korkea taso sydäninfarktin jälkeen kuvaavat infarktivaurion aiheuttamien hemodynaamisten ja neurohumoraalisten reaktioiden vakavuutta, ja tässä tutkimuksessa niiden osoitettiin olevan vahvasti yhteydessä äkillisen ST-nousuinfarktin jälkeen annetun kantasoluhoidon hyötyyn. Kantasoluhoito saattaa myös suojata infarktipotilaita haitalliselta keuhkovaltimopaineen nousulta ja parantaa sydämen diastolista toimintaa. Tulehdusvälittäjäaine TNF-α näytti in vitro-kokeiden perusteella lisäävän luuytimen mesenkymaalisten kantasolujen jakautumista ja aktivoivan niissä monia immunosuppressiivisia puolustusmekanismeja tulehdusta vastaan.
|
Page generated in 0.0907 seconds