Spelling suggestions: "subject:"femoral neck"" "subject:"nemoral neck""
21 |
Displaced femoral neck fractures : a prospective randomized study of clinical outcome, nutrition and costs /Johansson, Torsten, January 2002 (has links)
Diss. (sammanfattning) Linköping : Univ., 2002. / Härtill 4 uppsatser.
|
22 |
Vieillesse et fragilité : le parcours et le devenir des personnes âgées de 75 ans ou plus hospitalisées pour fracture du col du fémur à Strasbourg / The career and future of persons aged 75 years or more for hip fracture in StrasbourgBenaim, Anne 03 September 2015 (has links)
L’état de santé des personnes âgées se dégrade, les niveaux de dépendance s’accroissent, induisant de profondes conséquences sur l’organisation sanitaire en France. Les fractures du col du fémur illustrent ce défi au regard de leur fort impact sur la qualité de vie et sur la morbi-mortalité des patients. Notre étude quantitative et qualitative, (Jan. 2012 - Jan. 2013) au sein du principal service de chirurgie orthopédique d’Alsace, a permis de retracer le parcours de soin de 107 patients âgés de 75 ans et plus. Notre principale conclusion est que le patient n’a que très peu de place dans le processus décisionnel de son parcours de soin. Cela est d’autant plus dommageable que cette fracture revêt une double signification: physique (besoin d’assistance accrue) et symbolique (dépendance anticipée). Notre étude interactionniste permet de dégager des pistes d’actions opérationnelles dans les domaines sanitaires, politiques et éthiques afin de limiter les effets délétères de cette pathologie. / In a context of depressed health-conditions for elderly people, the levels of dependency are rising. It induces deep consequences for the entire health care organisation. For instance, the fractures of the femoral neck (FFN) represent a healthcare challenge regarding their strong impact on patients’ quality of life and on their morbity-mortality. We conducted a qualitative and quantitative study (Jan. 2012- Jan. 2013) within the main department of orthopedic surgery in Alsace in order to track the healthcare paths of 107 patients of 75 years-old or more. Our main conclusion is that patients are poorly involved in the decisions for their care. This is all the more harmful because the FFN is in fact dual. It is both a physical (higher assistance needed) and a symbolic (earlier dependency) breakage. Our interactionist study identifies areas for pragmatic actions in health-care, public policies and ethic that could contribute to absorb / reduce the pernicious effects of this pathology.
|
23 |
In quest of genetic susceptibility to disorders manifesting in fractures:assessing the significance of genetic factors in femoral neck stress fractures and childhood non-OI primary osteoporosisKorvala, J. (Johanna) 29 May 2012 (has links)
Abstract
Osteoporosis is a bone disorder that leads to a reduction in bone volume, deterioration of bone microarchitecture and therefore increased fracture risk. Bone disorders such as osteoporosis commonly have both genetic and environmental components. Family and twin studies have shown the importance of genetics in bone formation and health, but most of the genetic factors contributing to bone formation are still largely unknown.
The aim of this thesis was to search for and identify genetic factors that predispose to two different bone disorders manifesting in fractures, namely femoral neck stress fractures and childhood primary osteoporosis without features of OI (i.e. non-OI primary osteoporosis). Furthermore, in vitro studies were performed to elucidate the importance and mechanism of action of identified genetic factors in non-OI primary osteoporosis.
By using candidate gene analyses we identified predisposing alleles, haplotypes and their interactions that increased the risk for femoral neck stress fractures in young male military conscripts. The conscripts lacking the CTR C allele and/or VDR C-A haplotype had a three-fold increased risk for femoral neck stress fractures compared to the carriers of both. Furthermore, conscripts carrying the LRP5 A-G-G-C haplotype had a three-fold increased risk for femoral neck stress fractures and in combination with VDR C-A haplotype a four-fold increased risk for stress fractures. These associations were mediated by low body weight and BMI.
In the search for genetic factors of non-OI primary osteoporosis in children and adolescent, two novel mutations in LRP5 and two more variants in WNT3A and DKK1 were found in patients. The variants were also observed in the affected family members, but not in the control group. The effects of these variants were examined in in vitro studies and the results showed that some LRP5 mutations and the WNT3A variant might reduce bone formation by decreasing the canonical Wnt signalling activity. / Tiivistelmä
Osteoporoosi on luustosairaus, joka alentaa luuntiheyttä ja heikentää luun rakennetta ja siten lisää murtumien riskiä. Osteoporoosin kaltaiset luusairaudet ovat usein monitekijäisiä tauteja, joiden syntyyn vaikuttavat sekä perinnölliset että ympäristölliset tekijät. Perhe- ja kaksostutkimukset ovat osoittaneet perinnöllisten tekijöiden olevan tärkeitä luun muodostuksessa ja terveydessä, mutta nämä tekijät ovat kuitenkin vielä suurelta osin tuntemattomia.
Tutkimustyön tavoitteena oli etsiä ja tunnistaa perinnöllisiä tekijöitä, jotka altistavat kahdelle luunmurtumina ilmenevälle sairaudelle: reisiluunkaulan rasitusmurtumille ja lasten primaariselle osteoporoosille. Lisäksi primaariselle osteoporoosille altistavien perinnöllisten tekijöiden merkitystä ja vaikutusmekanismeja tutkittiin in vitro- kokeilla.
Reisiluunkaulan rasitusmurtumille altistavien alleelien, haplotyyppien ja näiden vuorovaikutusten tunnistamiseen käytettiin ehdokasgeenianalyysiä nuorten alokkaiden aineistossa. Potilailla, joilta CTR-geenin C-alleeli ja/tai VDR-geenin C-A haplotyyppi puuttuivat, oli kolminkertainen riski rasitusmurtumien syntyyn molempien geenimuotojen kantajiin verrattuna. Myös LRP5-geenin A-G-G-C haplotyypin kantajilla oli kolminkertainen riski rasitusmurtumiin ja VDR-geenin C-A haplotyyppi ja A-G-G-C yhdessä lähes nelinkertaistivat rasitusmurtumien riskin alokkailla. Näiden assosiaatioiden todettiin välittyvän alhaisen painon ja painoindeksin välityksellä.
Lapsuudessa tai varhaisnuoruudessa puhkeavan primaarisen osteoporoosin perinnöllisten tekijöiden etsinnässä löydettiin kaksi uutta mutaatiota LRP5-geenistä ja yhteensä kaksi uutta muutosta WNT3A- ja DKK1-geeneistä. Uusien ehdokasgeenilöydösten osuutta primaarisen osteoporoosin syntyyn tukee se, että muutokset löydettiin potilaiden lisäksi heidän sairailta sukulaisiltaan eikä muutoksia havaittu kontrolliaineistoissa. Uusien mutaatioiden mahdollisia vaikutuksia tutkittiin in vitro-kokein, jotka osoittivat, että eräät LRP5-geenin mutaatiot ja WNT3A-geenin muutos alentavat kanonisen Wnt-signalointireitin aktiivisuutta ja voivat siten vähentää luunmuodostusta.
|
24 |
Úhel femorální anteverze ve vztahu k posturálním funkcím. Objektivizace pomocí ultrasonografie / The angle of femoral anteversion in relation to postural functions. Objectivization by means of ultrasonographyDymešová, Eva January 2007 (has links)
The intact development of postural functions is the condition for the posture. The muscles are automatically integrated into the posture by maturing of the central nervous system. Together with the postural function of the phasic muscles the morphology of the skeleton matures too. The target of this work is to prove the influence of the muscles onto the morphology of the hip joint - femoral neck anteversion. Point to the cohesion of clinical symptoms of the bigger femoral neck anteversion. The results of the clinical survey compare with the ultrasound of the hip joint. Powered by TCPDF (www.tcpdf.org)
|
25 |
Die Oberschenkelhalsfraktur des älteren Menschen: Osteosynthese oder Endoprothese? 1-Jahres-Nachuntersuchungsergebnisse unter besonderer Berücksichtigung von Mobilität, Pflegebedürftigkeit und InstitutionalisierungKübler, Fabian Bastian 07 January 2019 (has links)
Die Oberschenkelhalsfraktur ist eine der häufigsten Frakturen des älteren Menschen. Die Tücke dieser Verletzung liegt in einer nahezu obligaten Immobilisierung der Betroffenen und den sich daraus ergebenden Folgen mit drohender vitaler Gefährdung.
Während die Behandlung noch vor wenigen Jahrzehnten zumeist in einer längerfristigen konservativen Therapie mittels Streckverbänden bestand, stehen dem Chirurgen heute standardisierte operative Versorgungsmöglichkeiten zur Verfügung, welche eine zeitnahe Belastung der verletzten Extremität und somit eine rasche Mobilisierung der Patienten erlauben.
Diese chirurgischen Behandlungsmethoden lassen sich im Wesentlichen in die Stabilisierung der Fraktur durch eine geeignete Osteosynthese und dadurch Erhalt des nativen Gelenks einerseits und den künstlichen Ersatz des Oberschenkelkopfes oder des gesamten Hüftgelenkes andererseits unterteilen.
Das Ziel der vorliegenden Arbeit war es, möglicherweise bestehende Einflüsse der Wahl des Therapieverfahrens auf die kurz- und mittelfristigen Ergebnisse nach operativer Versorgung zu identifizieren. Hierbei wurde der Entwicklung der Mobilität, Pflegestufe und Institutionalisierung der Patienten besondere Beachtung geschenkt.
In einem 2-Jahreszeitraum zwischen den Jahren 2010 und 2012 wurden alle mindestens 60 Jahre alten Patienten eingeschlossen, welche am Universitätsklinikum Leipzig aufgrund einer traumatischen Schenkelhalsfraktur behandelt werden mussten. Es erfolgte die Auswertung der im elektronischen Patientenverwaltungsprogramm der Klinik hinterlegten Daten sowie der Dokumentation der 6 und 12 Monate nach dem jeweiligen Unfallereignis erfolgten Nachuntersuchungen. Die Ergebnisse wurden anonymisiert und statistisch ausgewertet.
172 Patienten mit einem mittleren Alter von 80,4 Jahren wurden operativ versorgt. In 28,5% (n=49) der Fälle wurde kopferhaltend und in 71,5% (n=123) der Fälle endoprothetisch operiert. 8,7% der Patienten verstarben während des initialen Krankenhausaufenthaltes. Nach einem Jahr waren 27,4% der Patienten mit nachvollziehbarem Verlauf verstorben. Bezüglich der Mortalität bestanden keine statistisch signifikanten Unterschiede zwischen den Therapieverfahren.
Bei jenen Patienten, welche auch ein Jahr nach Fraktur noch untersucht werden konnten, zeigte sich eine prozentual nahezu gleiche Verteilung chirurgischer Komplikationen von ca. 20% bei Osteosynthesen und Endoprothesen. Jedoch war die Revisionsrate mittels Osteosynthese versorgter Patienten signifikant höher.
Während sich keine statistisch relevanten Einflüsse der Therapieverfahren auf die Pflegestufe und die Institutionalisierung zeigten, fielen klare Unterschiede bei der Mobilität auf. Obwohl die mittels Osteosynthese operierten Patienten vor dem Trauma insgesamt jünger, gesünder und mobiler waren, verloren sie mehr an Mobilität und berichteten über stärkere Schmerzen als die Patienten der Endoprothesengruppe.
Schlussfolgernd wird festgestellt, dass - insbesondere unter dem Aspekt der geringeren Revisionsraten, des geringeren Verlustes an Mobilität sowie der offenbar geringeren Schmerzhaftigkeit - bei älteren Patienten mit dislozierten Schenkelhalsfrakturen die endoprothetische Versorgung der Osteosynthese gegenüber zu bevorzugen ist. Dennoch sollte der Therapieentscheid individuell und unter Einbezug weiterer Parameter (Paresen, Demenz, vorbestehende Immobilität, etc.) erfolgen.:I. Abkürzungsverzeichnis 5
1 Einleitung: 6
1.1 Ätiologie und Epidemiologie 7
1.2 Anatomie 8
1.3 Therapie 9
1.3.1 Konservative Therapie 9
1.3.2 Chirurgische Versorgung 10
2 Aufgabenstellung: 13
3 Patienten und Methoden: 13
3.1 Datenerfassung und -auswertung 13
3.1.1 Patientenkollektiv 13
3.1.2 Auswertung 14
3.2 Patientendaten 14
3.2.1 Allgemeine Daten 14
3.2.2 Wohn- und Pflegesituation (Institutionalisierung) 15
3.2.3 Unfallmechanismen 15
3.2.4 Mobilitätsscore nach Merle d'Aubigné und Postel 16
3.2.5 Dauer bis zur operativen Versorgung 17
3.2.6 Präoperativer Gesundheitszustand 18
3.3 Klassifikation 18
3.3.1 Klassifikation nach GARDEN 18
3.3.2 Klassifikation nach PAUWELS 19
3.3.3 AO-Klassifikation 20
3.4 Komplikationen, Revisionsoperationen und Todesereignisse 21
3.5 Entlassungsort 23
3.6 Nachuntersuchungen nach 6 und 12 Monaten 23
4 Ergebnisse: 25
4.1 Allgemeine Patientendaten 25
4.2 Unfallmechanismen 26
4.3 Präoperative Wohn- und Pflegesituation 27
4.4 Merle d'Aubigné Score vor Trauma 29
4.5 ASA-Einteilung 29
4.6 Präoperative Liegedauer 30
4.7 Frakturklassifikation nach GARDEN 30
4.8 Operative Versorgungsart der Frakturen 31
4.9 Schnitt-Naht-Zeiten 33
4.10 Komplikationen im stationären Verlauf 34
4.10.1 Allgemeine Komplikationen 34
4.10.2 Chirurgische Komplikationen 35
4.10.3 Todesereignisse im stationären Verlauf 36
4.11 Entlassungsort 38
4.12 Follow-Up nach 6 und 12 Monaten 39
4.12.1 Wohn- und Pflegesituation nach 6 und 12 Monaten 40
4.12.2 Mobilität nach 12 Monaten 42
4.12.3 Komplikationen und Revisionsoperationen im Nachuntersuchungszeitraum 43
4.12.4 Überlebensrate nach 12 Monaten 44
5 Diskussion: 46
6 Zusammenfassung der Arbeit: 70
7 Literaturverzeichnis 73
8 Abbildungsverzeichnis 81
9 Erklärung über die eigenständige Abfassung der Arbeit 82
10 Lebenslauf und wissenschaftlicher Werdegang: 83
11 Danksagung: 85
|
26 |
Biomechanical modeling of proximal femur:development of finite element models to simulate fracturesKoivumäki, J. (Janne) 05 March 2013 (has links)
Abstract
Hip fracture is a significant problem in health care incurring major costs to society. Therefore, it is necessary to study fracture mechanisms and develop improved methods to estimate individual fracture risk. In addition to conventional bone density measurements, computational finite element (FE) analysis has been recognized as a valuable method for studying biomechanical characteristics of a hip fracture.
In this study, computed tomography (CT) based finite element methods were investigated and simulation models were developed to estimate experimental femoral fracture load and hip fracture type in a sideways fall loading configuration. Cadaver femur specimens (age 55–100 years) were scanned using a CT scanner and dual-energy X-ray absorptiometry (DXA), and the femurs were mechanically tested for failure in a sideways fall loading configuration. CT images were used for generating the FE model, and DXA was used as a reference method. FE analysis was done for simulation models of the proximal femur in a sideways fall loading configuration to estimate the experimentally measured fracture load and fracture type. Statistical analyses were computed to compare the experimental and the FE data.
Cervical and trochanteric hip fractures displayed characteristic strain patterns when using a FE model mainly driven by bone geometry. This relatively simple FE model estimation provided reasonable agreement for the occurrence of experimental hip fracture type. Accurate assessment between experimental and finite element fracture load (r2 =  0.87) was achieved using subject-specific modeling, including individual material properties of trabecular bone for bilinear elastoplastic FE models. Nevertheless, the study also showed that proximal femoral fracture load can be estimated with reasonable accuracy (r2 =  0.73) by a relatively simple FE model including only cortical bone. The cortical bone FE model was more predictive for fracture load than DXA and slightly less accurate than the subject-specific FE model. The accuracy and short calculation time of the model suggest promise in terms of effective clinical use. / Tiivistelmä
Lonkkamurtuma on huomattava ongelma terveydenhuollossa aiheuttaen merkittäviä kustannuksia yhteiskunnalle. Tämän vuoksi on tärkeää tutkia ja kehittää uusia yksilöllisen murtumariskin arviointimenetelmiä. Elementtimenetelmä on tehokas laskennallinen työkalu lonkkamurtuman biomekaanisten ominaisuuksien tutkimisessa.
Tässä työssä tutkittiin ja kehitettiin tietokonetomografiaan perustuvia reisiluun simulaatiomalleja kokeellisten murtolujuuksien ja lonkkamurtumatyyppien arviointiin. Reisiluunäytteet (ikä 55–100 vuotta) kuvattiin tietokonetomografialaitteella ja kaksienergisellä röntgenabsorptiometrialla, jonka jälkeen reisiluut kuormitettiin kokeellisesti murtolujuuden ja murtumatyypin määrittämiseksi sivuttaiskaatumisasetelmassa. Tietokonetomografialeikekuvia käytettiin simulaatiomallien luomiseen, ja kaksienergistä röntgenabsorptiometriaa käytettiin vertailumenetelmänä. Reisiluun simulaatiomallit analysoitiin elementtimenetelmän avulla kokeellisten murtolujuuksien ja murtumatyyppien arvioimiseksi. Tilastoanalyysiä käytettiin verrattaessa kokeellista aineistoa ja simulaatioaineistoa.
Reisiluun muotoon perustuva simulaatiomalli osoitti, että reisiluun kaulan ja sarvennoisen murtumilla on tyypilliset jännitysjakaumat. Tämän suhteellisen yksinkertaisen mallin murtumatyyppi oli lähes yhdenmukainen kokeellisen murtumatyypin kanssa. Reisiluun kokeellinen murtolujuus pystyttiin arvioimaan tarkasti (r2 =  0.87) käyttäen yksityiskohtaista simulaatiomallia, joka sisältää yksilölliset hohkaluun materiaaliominaisuudet. Toisaalta murtolujuus pystyttiin arvioimaan kohtuullisella tarkkuudella (r2 =  0.73) melko yksinkertaisellakin mallilla, joka käsittää ainoastaan kuoriluun. Kuoriluuhun perustuva malli oli tarkempi arvioimaan reisiluun kokeellista murtolujuutta kuin kaksienerginen röntgenabsorptiometria ja lähes yhtä tarkka kuin yksityiskohtaisempi simulaatiomalli. Mallin tarkkuus ja lyhyt laskenta-aika antavat lupauksia tehokkaaseen kliiniseen käyttöön.
|
27 |
Optimizing Bone Loss Across the Lifespan: The Three-Dimensional Structure of Porosity in the Human Femoral Neck and Rib As a Metric of Bone FragilityCole, Mary Elizabeth 24 September 2019 (has links)
No description available.
|
Page generated in 0.0671 seconds